#315
Ať nezakládám zbytečně nové téma, budu tu po částech házet "Historii ZIanaru" čili kontinentu kde se odehrává příběh Khanova návratu.
Měli byste z toho pochopit zhruba vo co go a taky získat nějakou potuchu o ostatních dílech oné série.
A zde jest první část:
ÚVOD
Nikdy jsem nebyl moc na dlouhé úvody, avšak nebylo by od věci zmínit, kdo jsem a co mne k sepsání tohoto spisu vedlo.
V krátkosti o mne.
Mé jméno je Valerius Montagne, bývalý rádce a kancléř císaře Mercucia Varien, posledního vladaře své dynastie. V současnosti žiji v klidu a míru v emigraci na věčně slunečném severu kontinentu Edo a nevypadá to, že se do své domoviny ještě kdy vrátím.
Ano, chápete to správně, nejsem v Zianarském císařství vítán a okamžikem, kdy vstoupím na jeho půdu, podepíšu si rozsudek smrti. Mým strašlivým zločinem bylo to, že jsem znal pravdu. Je tedy možné, že pokud žijete na kontinentu Zianar, údaje z této knihy se nebudou slučovat se současným stavem, jelikož jsem císařství již před více než deseti lety opustil. Dále také nejspíš údaje o událostech posledních let nebudou totožné s tím, co slýcháte od Orlanda Beruciho, tudíž můžete být za čtení této knihy označeni za lháře, nebo hůř, podněcovatele vzpoury. Doporučuji vám tedy si dvakrát rozmyslet, než se do čtení pustíte. Máte-li však odvahu, pokračujme.
Dost už tedy o mě. Zbývá zodpovědět už jen druhou otázku, což jsem udělal již v předchozím odstavci.
Nemám v plánu nikoho pobuřovat, ani démonizovat. Sepisuji zde pouze informace, které se ke mně dostaly, události, jež jsem byl svědkem a pár věcí jsem bohužel musel vydedukovat na základě svých doměnek. Nic jsem ovšem cíleně ani umyslně neměnil a nemanipuloval, jelikož se snažím o co nejméně zaujatý pohled, který by měl být dostupný všem. Nemyslím si totiž, že mnoho lidí zná události posledních let a okolnosti, které k nim vedly tak dobře, jak by měli.
Před císařstvím
Chceme-li pochopit současnost, je třeba návratu do minulosti. Zianarské císařství existuje již přes pět set let, avšak, osídlení tohoto kontinentu je mnohem starší. Ruiny dávných civilizací zkoumané archeology a mágy mají odhadované stáří kolem patnácti tisíc let, nicméně, nevíme nic o těch, kdo je vybudoval, jak vypadali a kdo to vlastně byli.
Doba mýtická
Nikdo přesně neví, jak vznikl vesmír. Ani jak přesně vznikl svět Sagurtov. Má se však za to, že je výrazně mladší, než zbytek planetární soustavy sedmadvaceti světů kolem slunce Io.
Spolu s ním bohové stvořili dva draky:
Olafa stvořitele a Khana ničitele. Podle nepodložených teorií současný Sagurtov je „druhý“ tzn. před námi již zde žila jiná civilizace. Třebaže to nelze tak úplně dokázat, částečně to vysvětluje, proč ruiny staré tisíce let obsahují technologie a vymoženosti, které neznáme a neovládáme dodnes.
Civilizace, která měla tento „první“ Sagurtov obývat je mágy nazývána „Mano“. V praelfštině to znamená něco jako pomalovaný, potetovaný. Podle několika málo velmi špatně dochovaných rytin v ruinách lze totiž usuzovat, že tvorové téhle rasy měli na obličejích různé vzory. Lze se však pouze dohadovat, zda rytiny vyobrazují ony tvory, nebo se jedná pouze o dekoraci. A už vůbec nevíme, zda vzory na jejich obličejích byla tetování, nebo součást vzhledu.
Otázkou je, jak mohla civilizace zmizet, aniž by po ní zůstalo tak málo. Někteří archeologové a historici se domnívají, že rasa Mano se vzbouřila bohům, nebo je nějakým způsobem pohoršila. Muselo se však jednat o hodně velký přečin, jelikož bohové do záležitostí smrtelníků přímo zasahují velmi zřídka, natož aby vyhubili celou rasu.
Rasu tehdy pravděpodobně zničil Khanus, aby jeho bratr Olaf mohl stvořit stávající svět. Nestvořil ho však tak, jak ho známe dnes, vše živé totiž vzniklo složitou evolucí, které Olaf dal základy.
Příchod Elfů a první válka démonů
Nejstarší zmapovaná a zapsaná historie Zianaru se pojí s první elfskou kolonizací, kdy elfští osadníci připluli z kontinentu Silenie. Pravděpodobně to byla reakce na přelidněnost a potřeba surovin, kterých má Zianar na rozdíl od Silenie hojné množství.
Co je známo, elfové žijící v Zianaru nebyli moc závislí na svých příbuzných v Silenii. Měli pod kontrolou území, odpovídající zhruba dnešnímu Azurovému pobřeží a Zamarii. Zbytek Zianaru obývaly ostatní, domorodé rasy. Trolové, kentauři, obři, trpaslíci, skřeti, goblini a samozřejmě lidé. Má se za to, že z domorodců se stali dobrovolní vazalové elfů, výměnou za ochranu a přístup k jejich technologiím a vymoženostem. Kmeny mohly vládnout svým tradičním územím, přičemž se částečně zodpovídaly elfským místodržícím.
Ovšem, zhruba před třemi tisíci lety démon Flavirius, vzbouřený někdejší sluha bohů, zburcoval své poddané a ze všeho živého ve svém světě vytvořil své služebníky. Nespokojil se s postem vládce pekel svého světa, jež mu byl svěřen bohy a rozhodl se, že bude dobývat světy a zotročovat si je.
Spíš než vláda bylo však cílem démonů ukojit svou neustálou touhu ničit, plenit a vraždit. Vyšší cíle v jejich konání hledat nelze.
Sagurtov měl být Flaviriovou první obětí. Bohové seslali Khana, aby svět zničil i s Flaviriem, který vtrhl do Zianaru, avšak Olaf se nad jeho lidem slitoval a seslal legendárního válečníka „Černého rytíře drakobijce“ který se s Khanem utkal a porazil ho. Tím dokázal, že svět Sagurtov se dokáže ubránit a bohové ho nemusí ničit.
Z kapek krve, které Khanus ztratil během souboje, se údajně zrodila jeho dcera Leslie, známá též jako „Dítě temnot“.
Khanus ničitel následně v hanbě spolu se svými draky opustil Sagurtov a uchýlil se do nicoty, kde přetrvává do dnes.
Sluha bohů, démon Atheslan a někdejší Flaviriův podřízený vedl lid Zianaru proti Démonům. Po dlouhé a vleklé válce, která se nakonec rozšířila po celém Sagurtovu mezi všechny rasy a kontinenty, byl Flavirius poražen, avšak než jej stihli zlikvidovat, uprchl do jiné dimenze.
„Epos o sedmi statečných“ je dlouhá veršovaná báseň, popisující tyto události. Její autor je neznámý, ale vzhledem k tomu, že byla sepsána zhruba v dobách kdy se události udály, lze ji považovat za více-méně věrohodný zdroj informací.
Dočteme se z něj, že Atheslan měl z řad smrtelníků vybráno „Sedm statečných“ čili sedm nejlepších a nejvěrnějších válečníků, pravděpodobně se však jednalo o jeho velitele. Nejslavnějším a nejdoceněnějším z nich byl rytíř Bolmot, vládce ostrova Valencie, patřící k Zianaru, ležící mírně na sever od něj.
Po první válce démonů Atheslan, jako prevenci proti dalšímu vpádu, vytvořil bariéru mezi dimenzí kam uprchl Flavirius a jako druhou pojistku obdařil Bolmota a jeho potomky dědičnou schopností zabíjet démony.
Obyčejný smrtelník dokáže démona zabít pouze fyzicky, což znamená, že se může někdy vrátit. Bolmot však dokáže zabít démona úplně a definitivně.
Zhruba v těchto dobách vznikl válečnický spolek „Tyrů“, nesoucí jméno svého zakladatele. Jednalo se o uctívače Gorgana, vlčího boha temných válečníků.
Podle jedné z teorií Tyr byl jedním z nejlepších válečníků bojující proti démonům a chtěl akorát předat dále své umění, podle jiných chtěl vytvořit elitní válečníky pro případ další invaze.
Ať tomu bylo jakkoliv, Tyrové poskytovali zájemcům pětiletý výcvik, který byl ovšem neuvěřitelně tvrdý. Na jeho konci se však adepti stali členy spolku a mohli pro něj buď pracovat, nebo odejít. Práce pro spolek poskytovala značné výhody. Např. Malé území, které měli pod kontrolou se nezodpovídalo nikomu jinému, tudíž nemohli být stíháni jinými samosprávnými celky pro zločin. Tyrové nabízeli své služby obyvatelům Zianaru co se týče bezpečnosti. Pobíjeli hordy banditů, chránili jinak bezbranné osady. Zlé jazyky však praví, že Tyrové v době svého úpadku v období tzv. „Klidu před bouří“ se snížili na úroveň obyčejných žoldáků a nájemných vrahů, schopných udělat cokoliv pro toho kdo zaplatí dost peněz.
Velké povstání a konec vlády elfů v Zianaru
Asi před osmi sty lety se objevují první zmínky o státním útvaru, v Zianaru známým prostě jako „Říše“.
Říše byla (je) státní útvar, který se nachází pravděpodobně na západ až severozápad od Zianaru. Je to jediný zatím známý útvar, který obývali výhradně lidé. Zhruba před těmi osmi sty lety dorazili první kolonizátoři, kteří však zjistili, že Zianar je již pod nadvládou elfů. Nevíme přesně, jak se obě strany vyhnuly válce, elfové zpočátku Říši věnovali malý kus území, aby se předešlo konfliktům. Jak však rostla síla a vliv Říše, rostly i její ambice.
O pár staletí později do Zianaru dorazil princ Hiretan se svým mladším bratrem Yermim. To něco málo co o Hiretanovi víme, bylo to, že to byl geniální stratég, diplomat a vojevůdce, dědic trůnu, který pro svého otce dobyl rozsáhlá území a byl to právě on, komu bylo svěřeno, aby pro otce získal i Zianar a to jakýmikoliv prostředky.
Zatímco Yermi zabezpečoval Hiretanovi území, která Říše již držela, sám třiadvacetiletý Hiretan se pustil do vyjednávání s elfy. Ti, kvůli nátlaku a hrozbě ozbrojeného konfliktu s daleko silnějším protivníkem, nakonec přistoupili na kompromis:
Hiretan se ožení s elfskou princeznou Nightsong a stane se poradcem krále elfů až do jeho smrti, po které Hiretan zdědí trůn. (Ve skutečnosti už v pozici poradce byl Hiretan de facto absolutním vládcem).
Říše však udělal jedinou chybu. Svým rasistickým a xenofobním, šovinistickým a panovačným postojem si znepřátelila ostatní rasy, které do té doby elfům sloužily. Elfové nad stupňujícím terorem Říše zavírali oči, proto vznikaly další a další tlupy banditů, odbojových skupin a separatistických snah. Hiretan byl dokonce tak krutý, že se k rebelům připojovali i někteří jeho vojáci. Vše vyvrcholilo v době, kdy Hiretanovi bylo zhruba třicet let.
V té době legendární Varian sjednotil odbojové skupiny, bandity a separatisty do jedné armády a zahájit tzv. Velké povstání. O Varianovi si můžete přečíst mnoho písní a eposů, avšak jednu věc se tam nedozvíte. Jak byl vlastně ten mladý pohledný uhlazený blonďatý šlechtic schopen s armádou prostých rebelů porazit trénované profesionály?
Pravda je takováto. Varian nebyl šlechtic. Byl to bývalý důstojník. A navíc, kdysi bojoval za Říši a dokonce byl nějakou dobu i Hiretanovým poradcem, což vysvětluje proč vždy dokázal odhadnout jeho taktiku. Taktéž nebyl oním uhlazeným dvacetiletým mladíkem. V době Velkého povstání mu bylo minimálně třicet let, byl mohutné svalnaté postavy a hlavu míval holou.
Nicméně, o jeho poměru s Nightsong bardové mluví pravdu.
V jedné z mnoha bitev povstání padl Hiretanův bratr Yermi. Sám princ byl nucen ustupovat za velkých ztrát obtížným terénem, neustále ohrožován přepady. Varian se přímé konfrontaci vyhýbal, ovšem, párkrát neměl jinou možnost než se s Hiretanem utkat na otevřeném bojišti.
Hiretan nakonec použil taktiku spálené země, vypálil elfské hlavní město a ustupoval k jednomu ze svých přístavů, odkud chtěl prchnout domů pro posily. Přístav však ještě dříve zabrali Tyrové, proto se Hiretan jako poslední spásnou možnost rozhodl použít portál v jedné ze starých pevností. Jako na čas však dorazil Varian se svým vojskem a pevnost začal dobývat. Zatímco Hiretanovi muži sváděli beznadějnou bitvu, on sám se pokusil prchnout i s unesenou Nightsong.
Byl však zastaven Brienem Bolmotem, Varianovým učitelem, přítelem a rádcem, později známým jako jednooký. V boji muž proti muži nakonec Hiretan zranil Brienovo oko, přičemž Brien byl okamžitě napaden Hiretanovou osobní stráží. Na poslední chvíli však do místnosti vtrhl Varian, který se s Hiretanem utkal. Třebaže Hiretanovi způsobil vážná zranění, sám byl proklát mečem.
Z posledních sil použil Varian legendární „Lapač duší“ artefakt přisuzovaný rase Mano, který dokáže uvěznit duši tvora, přičemž zničí jeho fyzickou schránku. Princovo tělo bylo tímto zničeno a duše uvězněna.
Když umíral, stáli u něj jeho přátel a těhotná Nightsong. Nevíme přesně, jak zněla jeho poslední slova, ovšem dle očitých svědků vyjádřil své obavy nad tím, zda armáda rebelů zůstane po jeho smrti jednotná a zda bude opravdu docíleno toho, kvůli čemu toho tolik obětovali.
Klid před bouří, příchod orků a druhá válka démonů
Varianovy obavy se naplnily. Po pádu moci Říše v Zianaru nikdo nevěděl, kdo vlastně vládne. Elfové se teprve vzpamatovávali z následků války a věděli, že jejich moc utržila strašlivou ránu. Jejich někdejší poddaní k nim chovali zášť a uvědomovali si, že je vlastně nepotřebují, protože právě oni dopustili, aby Říše páchala takový teror.
Rebelové však nezůstali jednotní. Na ostatní rasy se jaksi zapomnělo a území si rozdělilo pět lidských vojevůdců, kteří se na každém z území prohlásili králi. Jediný kdo dopadl dobře byli temní elfové, kterým připadlo šesté a nejlépe prosperující království.
Samotní vznešení elfové nyní drželi pouze zdecimovaný kousíček země kolem jejich hlavního města. Prostý lid decimovaly nemoci, chudoba a nedostatek potravin. Tomu všemu přispělo zemětřesení a vlna tsunami, která přišla tři roky po povstání. Architektura hlavního města byla téměř celá zničena. Ti co přežili, emigrovali na lodích do Silenie, země jejich praotců.
Nelze však říct, že v Zianaru zavládl klid. Naopak. Oněch šest království mezi sebou začalo brzy válčit (s nemalou účastí Tyrů). Aby toho nebylo málo, byli do Zianaru přivedeni orkové. Čaroděj Xavier je tím zachránil před jistou smrtí, když jejich svět zpustošili démoni. Xavier už v té době varoval, že Flavirius se možná vrací, avšak nikdo mu nevěnoval pozornost. Za to že přivedl do světa orky, se kterými původní obyvatelstvo začalo válčit, byl odsouzen k věčnému setrvání v nicotě.
Zianar se stal chladným a nebezpečným místem, ani zdaleka připomínající prosperující kraj v době vrcholu moc elfů. Orkové si během pár let pro sebe vydobyli kus území, nicméně, stále byli ohrožováni svými sousedy.
Tehdy přišel zlom, kdy historii řídilo a o osudu světa rozhodlo několik málo jedinců.
S orky se jednou provždy rozhodl vypořádat král Zamarie, Zulus. Najal si tedy vraha z řádu Tyrů, Dinku Bolmota. Ten, doprovázen svou učednicí, Varianovou dcerou Varianou se dle dohody pokusil zavraždit vůdce orků, náčelníka Uruthase. Padl však do léčky.
Uruthasův podřízený Hazgurn i Zulův zástupce Alexeiev oba věděli, že pokud Dinka bude přistižen při neúspěšném pokusu zabít Uruthase, náčelníka to vyburcuje k útoku na Zulovu říši. Proto uzavřeli dohodu, že si navzájem pomohou k povýšení. Hazgurnovi orkové budou střežit jižní hranice Zamarie, zatímco Alexeiev je uzná jako samosprávný celek a bude jim dodávat potraviny a zbraně s tím, že jeho sousedy mohou plenit jak se jim zlíbí. Nevyšlo to však podle plánu.
Alexeiev vlastnil tajemný medailon, který jeho poddaní objevili na vykopávkách. Zjistil, že jeho majitel získává obrovskou moc. Rozhodl se tedy s Hazgurnem, že medailon použijí ke zničení armád svých velitelů a jich samotných. Když se o to však pokusili, medailon se rozpadl. Byl to totiž ve skutečnosti lapač duší, do kterého před lety uvěznil Varian prince Hiretana.
Hiretanova duše unikla z nicoty a spojila se s novým tělem. Po celém Zianaru se začínaly otevírat brány do pekel, kterými přicházeli do světa démoni a začínali vraždit vše živé. Ve stejnou dobu Xavier využil situace, v době kdy jeho věznitelé, démoni světa Sagurtov, bojovali s vetřelci, uprchl z nicoty a posléze i z pekla. Provedl složité zaklínadlo, kterým brány do pekel zavřel. I přes to však do světa uniklo až příliš mnoho démonů a tohle řešení bylo pouze dočasné.
Nicméně, Dinkovi a Varianě se díky téhle události povedlo spolu s orkem Hazgurnem tak-tak uprchnout jisté smrti. Pokusili se informovat o stavu svůj řád Tyrů, avšak zjistilo se, že cech byl mezitím vyvražděn démony.
Tyhle démony vedl kdo jiný než reinkarnovaný Hiretan. V době kterou trávil v nicotě uzavřel spojenectví s pánem démonů, lordem Flaviriem. Jelikož Flaviriovi démoni nemohli proklouznout do Sagurtovu, pověřil tím prince a démony, které naverboval do své armády po vytvoření bariéry, tudíž se na ně nevztahovala.
Hiretanovo tělo bylo ale v té době ve značné fázi rozkladu, tudíž byly zničené části nahrazeny částmi démonickými, tudíž vznikl unikátní tvor… Ani démon, ani člověk. Tento stav Hiretanovi poskytoval prakticky nesmrtelnost.
Uruthas i Zulus padli, kapitán Roderik, Zulův osobní strážce, shromáždil vše, co zbylo z jeho i orkské armády, se kterou se musel spojit proti větší hrozbě. V té době Xavier spolu s Atheslanem dali dohromady plán, jak démony zastavit. Bylo potřeba nedopustit, aby Hiretan otevřel temný portál, kterým by mohli démoni přijít do světa a zároveň najít způsob, jak zničit démony.
Způsob se nakonec našel, Xavier zmapoval tzv. kruhy moci, pozůstatky po rase Mano, které mají každý dva účinky. Jeden jako reakci na kladnou, druhý jako reakci na zápornou magii. Kruh moci, který Xavier i Hiretan hledali, měl tyto účinky:
Kladný: Svatá záře (zabíjí démony)
Záporný: Mezidimenziální brána = temný portál
Artefakty potřebné na provedení kouzla které mělo vyvolat svatou záři skrze kruh moci Xavierovi obstarali jeho pomocníci, mezi kterými byl i Dinka a Variana s Hazgurnem.
Když došlo na konečné zúčtování na Žraločím ostrově, (zde kruh moci nacházel) utkali se dva šampioni v souboji, o kterém se bude psát ještě tisíc let: Dinka Bolmot proti princi Hiretanovi.
Zatímco Roderik zadržoval vojska na pevnině, Xavier se svými věrnými a menším vojskem vtrhl na Žraločí ostrov, kde Hiretan prováděl rituál. Zatímco ostatní zadržovali démony, Xavier provedl kouzlo, jež vyvolalo onu svatou záři. Démoni pomřeli a Hiretan se stal opět smrtelným, aby jeho život byl záhy definitivně ukončen Dinkou. Z posledních sil však Hiretan ještě stihl otevřit Temný portál, kterým se Flavirius chystal přijít na svět a vyhubit vše živé, avšak než k tomu stihlo dojít, zjevil se Olaf stvořitel a prolil svou vlastní krev.
Smrtí tak vznešené bytosti jako Olaf nejen že vesmírem pronikla vlna smutku, ale taktéž jeho duší byl portál zapečetěn a Flavirius, který jím procházel, byl definitivně zničen.
Cena však byla strašlivá, jelikož s Olafovou smrtí jeho dračí linie ztratila schopnost reprodukce a tím draci do dvou set let vyhynuli.
Xavier taktéž musel obětovat svůj život, čímž odčinil svůj přečin proti míru v Zianaru. Má se však za to že za služby Atheslanovi se stal jeho pravou rukou a existuje dál, jakožto hmotný přízrak.
Co se týče Dinky, Variany a Hazgurna.
Dinka se oženil se svou dlouhodobou přítelkyní Irin a obnovil v té době téměř vyhubený klan Bolmotů a opět se ujal vlády nad Velncií.
Hazgurn se stal starším a velkonáčelníkem, patronem všech orkských kmenů, které se rozšířily různě po Zianaru.
A Variana… Z mladé křehké dívky se vyklubala schopná diplomatka. Rozpadlá království a to co zbylo z jejich vlád se zúčastnila několika jednání, aby na posledním z nich byla podepsána „Azurová deklarace Císařství Zianaru“ (podle Azurového pobřezí, kde byla podepsána), kde byla Variana prohlášena císařovnou a z šesti království se staly císařské provincie – hrabství. Krátce poté se Variana provdala za Guliana a tím byla založena dynastie Varien, jež vládla Zianaru 500 let.
Z této doby také pochází symbol císařské moci. Posvátný strom života, Ovarion.
Invaze démonů Zianar zpustošila a učinila neobyvatelným, příroda byla de facto mrtvá. Bohyně života (a úrody), Vesna, se však slitovala a místech, kde v budoucnu vyrostlo hlavní město, zasadila posvátný magický strom. Jeho působením a faktem, že v sobě má kus božství, byla příroda na Zianaru oživena a při životě udržována. V řekách opět byly ryby, lesy plné zvěře, obloha plná ptáků a na zemi rostla zelená tráva. Ovšem za určitou daň.
Třebaže to bylo dlouhé roky tajemstvím, dnes to už je jedno.
Jde o to že Ovarion potřeboval udržovat při životě, tak, jak on udržuje svět. Za své služby chce něco zpět. Pokaždé, když začal umírat, musela se nějaká ženská členka dynastie Varien obětovat a dodat mu opět energii.